Tämänkin tekstityksen tarjosi:
W
WW
WWW
WWW.
WWW.D
WWW.DI
WWW.DIV
WWW.DIVX
WWW.DIVXF
WWW.DIVXFI
WWW.DIVXFIN
WWW.DIVXFINL
WWW.DIVXFINLA
WWW.DIVXFINLAN
WWW.DIVXFINLAND
WWW.DIVXFINLAND.
WWW.DIVXFINLAND.O
WWW.DIVXFINLAND.OR
WWW.DIVXFINLAND.ORG
Suomentajat: Sensei69, randomHero, Dead Flower, TheBL, Reflx.
Oikoluku: shadowflare
Loma-asunnollamme, kesällä 1978.
Katso tänne kameraan.
Näpit irti!
- Pidä kiinni, Alex! - Isä, auta!
Hitaasti, varovasti, melkein hellästi -
valtava jättiläinen asetetaan laukaisupaikalle.
Täällä laukaisupaikalla voitte nähdä suuren yhteisömme -
työn tuloksen. Esimerkkinä tähdentämään kuuluisaa sanontaa -
Jokainen tukee toista... - Siinä hän on!
täällä sen voi nähdä täydellisenä.
Olen valmis lentämään SOJUS 31 avaruusaluksella -
kansainvälisen miehistön jäsenenä.
26. Elokuuta, 1978, saavutimme kansaivälisen tason.
Sigmund Jähn, itäsaksalainen, oli ensimmäinen saksalainen avaruudessa.
Perheellemme kävi kuitenkin huonosti sinä päivänä.
Tämä on miehenne kolmas käynti kapitalistisessa maassa.
Hän edusti johtajansa, professori Klingeriä.
Tiedättekö miehenne yhteyksistä Länsi-Saksaan? - En.
Rouva Kerner, miten kuvailisitte avioliittonne tilaa?
Onko miehenne puhunut paosta?
Rouva Kerner... Onko hän puhunut siitä?
Saanen esitellä kommunistisen puolueen Keskuskomitea...
Häipykää! Jättäkää minut rauhaan!
Sigmund Jähn edusti Itä-Saksaa urheasti avaruudessa -
samalla kun isäni antoi luokkavihollisen kapitalistisessa maassa -
sumentaa järkensä. Hän ei koskaan palannut.
Äitini tuli niin surulliseksi, että lopetti puhumisen.
Hän ei vain puhunut enää. Ei meille, eikä muille.
Äiti, ole kiltti ja tule takaisin. Rouva Schäferin luona on niin tylsää.
Äiti, rakastan sinua.
Sandman sopeutui täydellisesti avaruuden oloihin.
Suurin yllätys oli, että hän ystävystyi Mascha kanssa.
Pidimme aluksella jopa kosmiset häät.
Hetken kuluttua Sandman ja Mascha palaavat maahan.
Toivon että se olisi delegoitu jotta näkisitte sen selvästi.
Äiti tuli takaisin 8 viikon jälkeen. Hän oli täysin muuttunut.
- Yllätys! - Kultaseni!
Alex, pieni kosmonauttini.
Pioneer Park, keväällä 1979 - Emme enää koskaan puhuneet isästä.
Tästä hetkestä lähtien äitini oli naimisissa sosialistisen isänmaamme kanssa.
Koska tämä suhde ei ollut seksuaalinen, jäi paljon tarmoa ja energiaa -
meille lapsille ja päivittäisille askarille.
Äidistäni tuli yhteiskunnan edistäjä.
Kiihkeä aktivisti ihmisten yksinkertaisten tarpeiden puolesta -
ja elämän pieniä epäoikeudenmukaisuuksia vastaan
Koskien: Räikeän värisiä äitiysmekkoja. Piste.
Ja nyt kunnianlausahdus... - Nyt se tulee!
Sini-valkokauluksiset työntekijät, tiedemiehet ja viljelijät, -
taiteilijat ja veteraanityöntekijät tulivat Berliinin tänään, -
vastaanottamaan korkeimmat kunnianosoitukset Valtionneuvostoon.
Tuolla sinä olet, äiti!
...ja tunnustuksen loistavista ansioista sosialisten veljeskunnan -
rakentamisesta ja kehittämisestä.
Nyt kansallisen lomapäivän aattona -
Keskuskomitea perinteisesti palkitsee ansioituneita miehiä ja naisia.
Pitkän ja tauottoman harjoittelun jälkeen, oli aika. Minä, Alex Kerner, -
lensin toisena saksalaisena avaruuteen. Syvemmälle ja pidemmälle kun kukaan muu.
Raketti sytytetty!
Kuvittelin, kuinka selvittäisin maailmankaikkeuden arvoitukset, -
katsoisin pientä planeettaamme ja vilkuttaisin ylpeänä äidilleni.
Raketti sytytetty!
10 vuotta myöhemmin - 7. Lokakuuta, 1989.
Testi, yksi, kaksi...
Itä-Saksa täytti 40 vuotta.
Pidin vapaapäivän töistä, PHG televisioliikkeestä,
ja tuntui kun olisin saavuttanut miehisyyteni huipun.
Ilmassa oli muutoksen tuoksua, kun ylisuuri kiväärijärjestö -
piti viimeistä esitystään talomme edessä.
Alex!
Mitä?
Joku tyttö odottaa ulkona, lähetkö hänet pois?
- Mitä hän haluaa? - En tiedä, -
mutta hän vaikuttaa hyvältä.
Nukuitko vaatteet päällä taas?
Missä vieras on?
Vieras on Paula, ja teillä on sovittu tapaaminen. Olepa hyvä.
- Eikä! - Kylläpäs, veliseni.
- Eikö entinen poikaystäväsi voi huolehtia hänestä? - Hänellä on töitä tänään.
Jäimme kohtaan: ...mutta tietyn ikäinen nainen...
ei voi eikä aio käyttää enää pikkuhousuja, joita on tarjolla.
Piste. Edes Itä-Saksassa ei ole vain nuoria jääprinsessoja ja -
verrattoman solakoita miehiä. Piste. - Tuo oli hyvä!
- Etkö ole alakerrassa? Se on jo aloitettu. - Vaikea olla kuulematta.
Pidä kiirettä sitten. Tämä voi olla viimeinen kerta näillä osanottajilla.
- Missä Paula on? - Niin, missä hän on? Nukkumassako taas?
- Ehkä näemme äitisi televisiossa. - Palatsissako?
Saat kyllä etsiä häntä suurennuslasin kanssa.
En tiedä oikeastaan menenkö sinne. Kaikki puolueen tärkeät herrat ovat siellä.
En tunne ketään. Tahtoisin kyllä kerrankin nähdä Gorbatshovin läheltä.
Itseään he vain juhlivat, kaikki vanhat äijät.
- Ei sinun ole pakko katsoa. - Äiti, etkö tajua mitä on tapahtumassa?
Entä sinä? Mitä sinä haluat? Paeta?
Mikään ei muutu jos he kaikki pakenevat. Jatketaan.
Ei voi olla mahdollista, että ahkeria -
työläisten ja maanviljelijöiden vaimoja... rankaistaan muotiseikkojen takia -
vielä tasavaltamme 40. vuonna!
Sosialistisin terveisin -
Hanna Schäfer.
Lokakuun 7. päivän iltana, 1989, sadat ihmiset yhdistyivät -
iltakävelylle, vastustamaan ulkonaliikkumisrajoituksia.
Lehdistönvapaus! Lehdistönvapaus!
Yski! Yski kovasti!
Onko kaikki kunnossa?
- Oletko kunnossa? - Kiitos!
Täällä on vielä enemmän mielenosoittajia.
Hienoa...
Muodostakaa ketju!
Ei väkivaltaa! Ei väkivaltaa!
Saatatte vielä ehtiä, jos menette maanalaisella.
Mikä on nimesi?
La...
Seis!
Varo vähän!
- Äitini makaa tuolla! - Aloillanne! - Äiti on tuolla!
Päästä irti, paskiainen! Äitini makaa...
- Alexander Kerner? - Niin?
Äitinne.
Mikä äidillä on?
Mitä on tapahtunut?
Äiti sai sydänkohtauksen.
Valitettavasti, elvytykset tehtiin kovin myöhään. Äitinne on koomassa.
- Milloin voimme puhua hänelle? - Alex, äiti on koomassa!
Herra Kerner, emme tiedä vielä herääkö äitinne enää koskaan.
Kuuletko minua, äiti?
Sinun pitää herätä!
Mutta äiti oli syvässä unessa. Syvässä, loputtomassa unessaan -
hän pyöri kuin satelliitti pienen planeettamme -
ja vielä pienemmän tasavaltamme tapahtumien ympärilä.
Yhdeksännessä edustajakokouksessa hyväksyttiin Honeckerin pyyntö jättää tehtävät -
terveysongelmien vuoksi ja kiitettiin häntä poliittisesta elämäntyöstään.
Onnittelut!
Unensa vuoksi äiti ei nähnyt arvostetun toverin Erich Honeckerin, -
Keskuskomitean pääsihteerin ja Itä-Saksan liittotasavallan -
valtioneuvoston puheenjohtajan eläkkeelle jäämistä.
Berlin. Tänään muuri murtui.
Äiti nukkui ohi Schönebergin kaupungintalolla pidetyn klassisen konsertin.
Ja valtavan suuren ja ainutlaatuisen jätekokoelman aloituksen.
Avatkaa portti!
Stasi on poissa! Stasi on poissa!
Äiti jatkoi nukkumista. Syvästi ja varmasti.
Hän ei nähnyt ensimmäistä matkaani länteen, -
eikä kuinka jotkut toverit tunnollisesti suojelivat meitä työläisiä ja talonpoikia.
Tietenkin häneltä jäi väliin myös ensimmäiset kulttuuriset löytöni -
uudessa maassa.
Anteeksi, anteeksi.
Äidin syvä uni ei antanut hänen ottaa osaa ensimmäisiin vapaisiin äänestyksiin.
Helmut! Helmut! Helmut!
Hän ei nähnyt kuinka Ariane jätti talousopintonsa...
Nauttikaa ateriastanne ja kiitos käynnistä.
...ja sai ensimmäisen käytännön kokemuksen rahan kiertokulusta.
Arianen uusi poikaystävä Rainer, luokkavihollinen ja grillimies, muutti meille.
Makuuhuoneen huonekalut menevät varastoon.
Hän ei nähnyt 79-neliöisen huoneemme länsimaistumista...
Vanhat rojut, joissa on punainen piste, -
menevät jätteiden keräykseen, ymmärsitkö?
...ja Rainerin innokkuutta tutustua itämaisiin tapoihin ja elämäntyyliin.
Suuri hormoninen mielihyvä, jota tunnen katsellessani -
kauniita jalkoja, ei yltänyt äidin yöhön.
Hitto!
- Mitä sinä teet? - Tiputus...
Edes Lara-hoitajan, Neuvostoliiton vaihtoenkelin, ensimmäinen päivä -
ei läpäissyt unen tummaa verhoa.
- Siinähän sinä oletkin. - Hei.
- Olin huolissani sinusta. - He pistivät minut vankilaan.
Äiti nukkui yli kapitalismin riemuvoiton... - Lepo!
...ja vierailujeni järjestämisen Laran työvuorojen mukaisiksi.
Tiedätkö mitä olen huomannut? Kun hän on hyvällä tuulella, -
hän pitää hiuksiaan auki. Huonolla tuulella pitää niitä kiinni.
Ja tohtorin tarkastuskäynneillä hän pureskelee kynsiään.
Eikö hänellä olekin kaunis hymy?
Nukkuessaan hän ei huomannut kuinka työorjista tuli työttömiä.
TV-korjaamo "Adolf Hennecke" suljettiin.
Olin viimeinen ja sammutin valot.
Sitten tuli nousuvaihe. Hain pian takaisin töihin Itä-Länsi-ryhmään.
Satelliittilautaset koristaisivat pian maisemaamme.
Denis Domaschke?
Domaschke. Denis Domaschke.
- Alexander Kerner? - Täällä.
No, tule tänne. Älä ole ujo.
Päivää.
Ja koittakaa tulla toimeen keskenänne.
- Päivää. - Hei.
Knut Vogel?
Hei äiti. Tohtori Wagner sanoi, että meidän tulisi puhua sinulle.
Kun en voi itse olla siellä, ajattelin, että tämä voisi toimia myös.
Kello on nyt viisi. Useimmat lääkärit ovat menneet -
ja olet vihdoinkin saanut omaa rauhaa. Lara-hoitajan, joka pesi sinut, -
pitäisi olla myös poissa. Jos voisit nähdä hänet heräisit varmasti.
Terveisiä Arianelta. Hänestä tämä nauhoitus-idea on huono.
Hän on pitäähuolta Paulasta, joka saa hampaitaan ja itkee paljon.
Kun äiti nukkui, pääsin jatkuvasti eteenpäin Laran suhteen.
Neljän aamuvuoron ja 35 iltavuoron jälkeen meillä oli ensimmäinen romanttinen tapaaminen.
Kova meteli.
Venäjän opettajamme oli kotoisin Minskistä ja painoi tonnin.
Siinäkö kaikki mitä tiedät venäläisistä naisista?
Muutoksen tuulet puhalsivat tasavaltamme raunioilla.
Kesä tuli, ja Berliini oli maailman kaunein paikka.
Meistä tuntui kuin olisimme olleet maailman keskipisteessä.
Missä jokin liikkui vihdoinkin. Ja me liikuimme sen mukana.
Sääli, ettei hän tiedä mitään tästä kaikesta.
No, ehkä on parempi niin. Kaikki, mihin hän uskoi -
on haihtunut ilmaan viime kuukausina. Ihan tuosta noin vain.
- Entä isäsi? - Hän oli lääkäri.
Hän pakeni Länsi-Saksaan. Emme ole kuulleet mitään hänestä sen jälkeen.
Tulevaisuus oli käsissämme, epävarmana ja lupaavana.
Hyvää päivää. Olemme XTV:stä ja haluaisimme vain...
Hei, haluaisitteko satelliittilautasen?
Ei rahaa?
Hyvää päivää!
Pidättekö jalkapallosta? Sitten meillä olisi jotain teille.
Hyvää päivää. Olemme XTV:stä ja...
Olemme XTV:stä! Kiinnostaisiko satelliittilautanen?
Tässä on Vietnam 1, tuossa Vietnam 2 ja tuolla on vietnamilainen urheilukanava.
Selvä!
Jalkapallon maailmanmestaruudelle! - Tulevaisuudelle! - Meille!
Toveri!
Tällä hetkellä tämä on vain sivuprojekti.
Myöhemmin, teen oikeita elokuvia.
Samalla nimellä tietysti.
Katsos tätä. Näytän sinulle jotain.
Työskentelen tämän parissa tällä hetkellä. Katsopa!
Älä katso vielä. Ei vielä, odota...
Ja... nyt!
Tunnistitko sen?
Nyt!
Tuo on se kuuluisa kohta 2001:stä.
Kakku edustaa avaruusalusta.
Tunnistitko nyt? Tunnistit? Nerokasta.
No niin, hymyä sitten.
Kesäkuun alussa 1990 Itä-Saksan rajoilla ei ollu enää merkitystä.
Äiti jatkoi untaan. Mutta muistin toverien vanhat sanat:
"Me ratkaisemme ongelmia edistymällä" ja toimin sen mukaan.
Äiti?
Äiti!
Kuuletko minua?
Äitinne herääminen on ihme, mutta hän ei ehkä ole sama ihminen kuin ennen.
Mitä tarkoitatte?
On ollut tapauksia joissa potilas ei tunnistanut omia lapsiaankaan. Amnesia.
Muistinmenetys.
Anteeksi.
Mielellinen hämmennys. Pitkä- ja lyhytaikaismuistin sekoittuminen...
Maku- ja hajuaistien ärsytystä, hidastunut havainnointi. Emme tiedä -
kuinka pahasti aivot ovat vahingoittuneet. On paljon epävarmoja mahdollisuuksia.
Valitettavasti äitinne on yhä suuressa vaarassa.
Pelkäänpä, että ei ole paljoa toivoa, että hän selviäisi hengissä seuraavista viikoista.
No...
Voimmeko sitten... ottaa hänet kotiin?
Ei missään tapauksessa. Hän paranee paljon paremmin täällä.
Se on myös helpompaa teille. Hän ei kestä toista sydänkohtauksta.
Teidän on pidettävä äitinne erossa kaikenlaisesta huolestumisesta.
Ja tarkoitan kaikenlaisesta huolestumisesta, herra Kerner!
Kaikenlaisesta.
Se on hengenvaarallista.
Entä tämä?
Eikö tämä ole syy huolestua?
Äitini ei tiedä muurin murtumisesta. Täällä hän huomaaa sen heti.
Lapsenlapsesi.
Äiti.
- Mitä tapahtui? - Sinä lyyhistyit.
Kahdeksan kuukautta sitten.
Kahdeksan kuukautta sitten?
En muista.
Se on tavallista. Kaikki kyllä palautuu mieleesi. Sinun täytyy vain olla kärsivällinen.
Mitä tapahtui?
- Silloin oli... - Lokakuu.
Halusit kai mennä ostoksille.
Ja kaupan edessä oli pitkä jono. Oli niin kuuma, että -
sinä vain lyyhistyit. - Lokakuussa?
Silloin oli todella kuuma lokakuu.
Niin.
Ja sitten?
Olit koomassa.
Tahdon kotiin.
Lupaan, että pääset.
Tahdomme juhlia syntymäpäivääsi. Niin kuin joka vuosi.
- Tuo on hullua! - Lupasimme ettemme jätä häntä yksin.
Äiti on kuolemansairas. Hänen on parempi olla täällä. Täällä on oikeat laitteetkin.
- Ole kerrankin realistinen! - Ole itse.
Entä kun hänet siirretään omasta huoneestaan? Tai kun joku kertoo hänelle tapahtumista?
Täällä hän kuulee heti mitä on tapahtunut. Hän ei kestä sitä.
Kaikki nämä rojut on poistettava.
- Ovatko äidin verhot vielä kellarissa? - Et voi olla tosissasi.
Ne ovat huonossa kunnossa.
- Hienoa! - Täytyy kai kunnostaa ne.
- Voisitko kertoa mitä hän touhuaa? - Mitä luulet?
- Mitä pitäisi? - Mitä hänen pitäisi luulla? - Että hänen täytyy tehdä tilaa.
- Vai pitäisikö äidin mennä kellariin? - Anteeksi vain, olen maksanut vuokraa jo viisi kuukautta!
- Oletpa antelias. - Koko asunnosta! - 47,80 markkaa! Lännessä se ei riitä edes puhelinlaskuun!
- Ja idässä odotat 10 vuotta puhelinlinjaa! - Etkö voisi vain...
Äidin huoneen täytyy olla ennallaan.
Lääkärin mukaan hänen on pysyttävä vuoteessa. Kyse on siis vain tästä huoneesta.
- Kunnes hän paranee. - Muista mitä lääkäri sanoi. Äiti tuskin...
Niin sanoit noin kolme kuukautta sittenkin, kun halusit sammuttaa hengityskoneen.
- Silloin oli aivan eri tilanne! - Mitä sitten haluat kertoa hänelle?
Että jätit koulunkäynnin, koska myyt nykyään hampurilaisia?
"Nauttikaa ateriastanne ja kiitos käynnistä"
- Kahdeksas kerros? - Niin.
- Onko hissiä? - Se on rikki. - Hitto.
Älä muuta sano.
Elämäni muuttui täysin.
Päivä, jolloin äiti palaisi kotiin, lähestyi vääjäämättä koko ajan -
kuin painava venäläinen tankki.
- Mitä olet penkonut kaapistani? - Nämä ovat vanhojen vaatteiden keräyksestä.
Miltä sinäkin näytät? Harkitsisit sinäkin pientä muutosta.
Katso tätäkin. Tällaisia rääsyjä pidimme ennen.
Allekirjoitus tuohon.
Fysioterapeutti käy kolme kertaa viikossa. Onko teillä jotain kysyttävää?
Äitinne lähtee omalla vastuullansa. Tiedätte mitä mieltä olen tästä.
Missä edellinen lääkäri muuten on?
- Tohtori Wagner lähti Düsseldorfiin. - Ymmärrän. Entä te?
Milloin te pakenette? Älkää viitsikö puhua minulle vastuunkannosta!
Käykää hetkeksi pitkällenne.
- Miksi? - Olkaa hyvä. Hetkeksi vain.
Jos hän saa toisen sydänkohtauksen lyökää lyhyitä, voimakkaita iskuja rintaan.
- Varovasti! Hän ei saa herätä. - Selvä, pomo!
Ariane ja minä sovimme vuoroista. Ja fysioterapeutti käy myös hänen luonaan.
Joku on aina hänen kanssaan. Kyllä tämä tästä.
Useimmat itäsaksalaiset vaihtavat rahansa Saksan markoiksi.
Aikaa on enää kaksi viikkoa, joten muiden täytyy kiirehtiä. Kuten Gorbatshov sanoi -
"Joka myöhästyy..." - Anteeksi?
- "...kärsii siitä koko elämänsä." - En kuule tuota enää. - Anteeksi!
Voisitteko laittaa radiota pienemmälle? Äitini tarvitsee lepoa.
- Totta kai.
- Etkö aio esitellä meitä? - Ai niin, tietysti. Tässä on Lara.
Hei, Lara.
Pääsisinkö ohi?
Hei, Christiane!
Alex! Mikä on hätänä?
Alex!
Mikään ei ole muuttunut täällä.
Mikäpä täällä olisi muuttunut?
Ai niin, jos kyllästyttää, voit kuunnella kasetteja.
Radio taitaa valitettavasti olla rikki.
- Mutta korjaan sen kyllä vielä. - Alex?
On hyvä kun tietää ettei ole yksin.
Kun isänne silloin...
Kun hän oli yhtäkkiä poissa, -
en uskonut selviäväni.
En koskaan kertonut...
ajattelin itsemurhaa.
Mutta te kävitte luonani joka päivä.
Puhuit koulusta ja Sigmund Jähnistä.
Kuulitko sen?
Anteeksi että aiheutan näin paljon vaivaa.
- En voi edes käydä vessassa yksin. - Äiti.
Eihän se haittaa.
Tärkeintä on että paranet.
Yritän kovasti.
Nyt sinun täytyy levätä.
Käyn pikaisesti kaupassa. Ariane jää kuitenkin tänne.
Alex?
Minun tekee valtavasti mieli Spreewaldin kurkkuja. Toisitko niitä?
Totta kai.
Tiesin kuitenkin että se ei olisi niin helppoa.
Kesäkuun 1990 loppuun mennessä sosialistisen isänmaamme kaupat olivat tyhjennetty.
Ja maahan virtasi oikeata rahaa muurin toiselta puolelta.
Kun useimmat jonottivat kärsivällisesti tasavaltamme pankkien edessä -
me etsimme yhä epätoivoisesti äidin pankkikirjaa.
Kaivattu Saksan markka täytti pienen yhteisömme.
Raha vaihdettiin suhteessa 2:1. Saksa voitti 1-0!
Mahdotonta torjua! Lothar Matthäus vie Saksan 1-0 johtoon!
- Mocca Fix? - Ei löydy enää. - Filinche-keksejä? - Niitä ei ole enää myynnissä.
- Spreewald-kurkkuja? - Hyvänen aika! Missä sinä oikein asut?
Meillä on jo Saksan markka, ja sinä tulet kyselemään Mocca Fixiä ja Filinchen keksejä.
Yhdessä yössä vaatimaton lähikauppamme muuttui värikkääksi tuoteparatiisiksi.
Ja minusta, asiakkaasta, tuli kuningas.
Ne ovat Hollannista.
Hyvää päivää, herra Ganske.
Tähän he ovat meidät ajaneet... joudumme jo tonkimaan roskia.
Herra Ganske, onko teillä vielä Spreewald-kurkkuja?
- Anteeksi? - Spreewald-kurkkuja!
Anteeks vain, nuori mies! Olen itse työtön!
Tyhjäkin purkki kävisi!
Haluaisin esitellä Rainerin tänään äidille.
Myöhemmin. Häntä ei saa rasittaa vielä liikaa.
Ehkä olet oikeassa.
Niin.
Spreewald-kurkkujen toimituksessa oli ollut vaikeuksia, ikävä kyllä.
Ei se mitään. Nämäkin ovat hyviä.
Lapset, ei teidän tarvitse huolehtia minusta koko ajan.
- Tämä on epämukavaa minulle. - Äiti...
Ei kun oikeasti, ehkä...
voisitte tuoda television sängyn viereen. Sitten pärjäisin yksinkin.
Television katsominen on vielä liian rasittavaa. - Miten niin?
Miksi en voisi katsoa televisiota? - Kysymme lääkäriltä.
Äiti, meidän täytyy puhua eräästä asiasta.
Katsos...
Haluaisimme pyytää sinulta...
- Tarvitsemme luvan pankkitilisi käyttöön. - Miksi niin?
- Tarvitsetteko rahaa? - Ei. Ei.
Et vain voi enää itse käydä pankissa.
Ja olisi vain parempi, jos...
allerkirjottaisit tämän.
Niin, ja...
ehkä on parasta tehdä se nyt heti.
Mutta onko tällä nyt niin kiire?
Salaatteko minulta jotain? Onko jotain sattunut? Oletteko veloissa?
Luota meihin, tämä on tärkeää!
Ennen kuin annan kaikki varani teille, minulla on oikeus tietää mihin ne menevät, eikö vain?
No hyvä on.
Tämän piti oikeastaan olla yllätys, mutta...
Saimme kirjeen.
Zwickausta. Voimme noutaa Trabant-automme.
Nyt jo? 3 vuoden kuluttua?
Ja tarvitsemme säästämiäsi rahoja siihen.
Ette kai te luule, että pidän rahojani pankissa?
Olen piilottanut ne.
- Minne?
Olen unohtanut.
- Olen kokonaan unohtanut, en muista ollenkaan. - Äiti, koita miettiä.
Isähän tulee tänään myöhään kotiin, ettekö ole samaa mieltä?
Äiti...
Kyllä tämä tästä. Pian voit taas paremmin.
Juhlimme pian syntymäpäiviäsi. Niin kuin joka vuosi.
Asuinyhteisömme kanssa. Mehän olemme aina juhlineet niin.
Ensimmäisen Saksalaisen Kanavan uutiset.
Katsooko Ganske Länsi-Saksan televisiota?
Ganske rakastui. Lomallaan Unkarissa.
Yhteen eläkeläiseen... Münchenistä.
Siitä lähtien hänen rakkautensa puoletta kohtaan on vähentynyt.
- Vai niin. - Niin...
Joko sait syötyä?
- Anteeksi kun olen myöhässä taas. - Tuolla se on. Siinä on parvekekin.
Koska jotkut asukkaat eivät palanneetkaan lomiltaan Unkarista,
helpottui pääkaupungin asuntotilanne huomattavasti.
Kaikkialla oli autioituneita asuntoja, joihin tarvisi vain mennä sisään.
Omistaja muutti Länsi-Saksaan viime vuonna. Sain vihjeen työkaverilta.
- Hienoa! - Hienoa. - Tämä toimii! - Tempo-papuja!
Globuksen herneitä! Ei voi olla totta.
Mocca Fix Gold! Olen etsinyt tätä koko ajan!
Saanko minä nämä?
Minun täytyy mennä.
Nuku vielä...
Huomenta, äiti.
Huomenta, Alex.
- Onko sinulla kiire? - Minun pitää mennä töihin.
- Alex, muista tuoda televisio. - Puhutaan siitä myöhemmin.
Niin ja syntymäpäivistäni. Kutsu Klapprath kylään. Ja muutama oppilas.
Aivan kuin niissä hemmetin kurkuissa ei olisi tarpeeksi tekemistä. Nyt hän haluaa katsoa televisiotakin.
- Mitähän pitäisi tehdä? - Niinpä, Houston, meillä on ongelma.
- No, entä nyt? - Luulin että sinulla oli idea. - Tarkoitin kuvaa.
Aijaa.
- Nyt? - Ei.
- Ei se kovin kauan toiminut. - Semi-finaali! Menen Pollnickien luo katsomaan.
No ala mennä sitten.
Anteeksi. Ovatko ne kurkut Spreewaldista?
Ei, Hollannista.
- Näytä hänelle jotakin vanhaa. - Mitä tarkoitat?
Nauhoitettuja Itä-Saksan TV-lähetyksiä
Viimevuotisia uutisia? Kyllähän hän sen huomaisi.
- En usko, samaa roskaa siltä aina tulee. - Mistä niitä videonauhoja saa?
- Minulla ei ole edes videonauhuria. - Huonu juttu.
Mikä on tilanne?
Beckenbauer, Rudi Völler...
Saksa pääsi finaaliin!
Kun Aleksanterintorin kello osoitti äidin syntymäpäivän lähestyvän, -
yhdisti pieni pyöreä pallo erossa olevien kansojen yhteiskunnallista kehitystä, -
ja antoi yhteenkuuluvien asioiden yhtenäistyä.
Raadoin kuin orja herättääkseni Itä-Saksan uudelleen henkiin -
kaikin puolin äidin huoneessa.
- Onko ristikot täytetty? - Koskemattomia kuin neitsyet.
Hienoa. Otan nämä kaikki.
Niin, ja nämä myös.
Tyttäreni erotettiin myös. Aivan yhtäkkiä. "Kiitos ja näkemiin."
Ja sen vuoksi olimme 40 vuotta... Televisiobaletti lopetetaan myös.
Eikö sinulla ole mitään muuta tekemistä kuin katsoa televisiota?
Palatakseni taas äitiini, ongelma on siinä, -
että hän ei tiedä mitään muurin murtumisesta. - Kadehdittavaa.
Ja hänellä on syntymäpäivät seuraavalla viikolla. Hän ilahtuisi kovasti, jos tulisitte käymään.
Ymmärsittekö nyt varmasti? Haluan, että ette paljasta mitään.
- Entä 20 markan palkkamme? - Ensiksi työt.
Ensimmäiset vieraat oli kutsuttu. Toisia piti vielä suostutella.
Monet ihmiset Werner-Seelenbinderin polyteknillisestä korkeakoulusta -
olivat yhtäkkiä vetäytyneet yksityiselämiinsä. Tohtori Klapprath mukaan luettuna.
Hän oli koulun rehtori ja ansiokas kansanopettaja.
Olimme kaikki korvaamattomia ihmisiä.
Eikö niin, Alex?
Ihailin äitiäsi. Hän oli tavallista parempi opettaja.
Ja hyvä ihminen.
Sen vuoksi häntä kohdeltiin huonosti.
Jotkut toverit kollektiivissa pitivät häntä liian -
idealistisena.
Siitä lähtien kun isäsi...
Hänen ajatusmalliansa kunnioitettiin kyllä, mutta -
jokapäiväisessä kouluelämässä, siitä voi seurata ongelmia joskus.
Joten vain erotit hänet.
Olet vieläkin hänelle palveluksen velkaa. - Niin.
- Olet lähettäjä. Muistatko sen? - Lähettäjä? Itä-Saksassa?
Itä-Saksassa tietenkin. Järjestät Mitropa-ravintolan ostostilausta.
Kirjoita ylös: Koulutus EOS Juri Gagarin.
- Ja olit ryhmäneuvoston puheenjohtaja Pioneereissa. - Ryhmäneuvoston... mikä?
- Ryhmäneuvoston puheenjohtaja. - Nyt riitti!
Tyttäreni ei käytä enää muovivaippoja. Tämä menee liian pitkälle!
-Saitko sen ylös? - Sain, ryhmäneuvoston puheenjohtaja.
Olepa hyvä, kolmekymmentä "Ajankohtainen Kamera", kymmenen "Musta Kanava" -
kuusi "Värikästä Pataa" ja neljä "Päivä lännessä"-jaksoa.Kaikki nauhoitettuja.
Sain ne valtion videoarkistosta ja viehättävältä Denikseltä.
Toivottavasti tämä toimii.
- Miksi ryömit lattialla? - Tämä on antenninjohto, jotta voit katsoa televisiota.
Voitimme jalkapallon maailmanmestaruuden. Todellinen lahja! Satelliittilautaset tulivat
Itä-Saksaan juuri oikealla hetkellä.
Ymmärsitkö? Pääsemme vaiheeseen 3...
- Mitä tuo oli? - En tiedä. Häiriöitä. Niitä tulee joskus.
Hyvää iltaa hyvät naiset ja herrat ja tervetuloa "Ajankohtaiseen Kameraan".
Kovaa yllytystä rajaa vastaan. Mielenosoitus liittokanslerinvirastossa Länsi-Saksassa.
Itä-Saksan mahti. Ulkomaalainen lehdistö tunnustaa saavutukset...
Maailman asiat etenevät ja tunnen itseni niin hyödyttömäksi täällä.
Etkö voisi laittaa lappua talon ilmoitustaululle?
Ihmiset, joilla on ongelmia, voivat tulla luokseni. Voin kirjoittaa mielipidekirjoituksia sängyssäkin.
Enpä tiedä. Sinun ei pitäisi rasittaa itseäsi.
Huomenta Alex, joko on aika lähteä?
- Tahdotko huikan - Voi paska!
Voi helvetin helvetti!
Minulla on huono olo.
Kun monet olivat jo varmoja voittavansa maailmanmestaruuden huomenna,
menneisyys heräsi henkiin äidin makuuhuoneessa.
Se oli mahtavaa. Kiitos. Kiitos, lapset.
Olette oppineet tuon minulta, ettekö vain?
Rakas Christiane!
Olemme täällä, tänään, täällä -
syntymäpäiväsi johdosta. Ja haluaisin -
puolueen nimissä toivottaa sinulle kaikkea hyvää.
Ja...
kori.
Sinulle.
Kuinka huomaavaista. Kiitos.
Klapprath.
Rosenthaler Kadarka, Mocca Fix Gold, -
Globuksen herneitä.
Työkaverit ja toverit -
Werner-Seelenbinderin koulusta -
haluaisivat erityisesti kiittää sinua kaikista näistä vuosista,
Christiane, koska olit -
hyvä työkaveri -
sekä rakas toveri -
kuitenkin, onneksi olkoon syntymäpäiväsi johdosta ja pysy sellaisena kuin olet,
Christiane.
Rakas toveri Kerner.
Toivon kaikkea hyvää -
ja hyvää terveyttä -
ja että kaikki olisi taas kuten ennen.
Lara, tule tänne.
Tässä on Lara.
Sairaanhoidon opiskelija Neuvostoliitosta.
Hänen isänsä on kuuromykkien opettaja.
- Älä mene naimisiin Alexin kanssa liian aikaisin. - Äiti.
Vaikka asuntoasia hoituisikin aikaisemmin.
Joskus Alex osaa olla varsinainen pölkkypää.
Ja Rainer,
Arianen uusi poikaystävä.
Hän on...
- Lähettäjä. - Juuri niin, olen lähettäjä.
Kuuluin silloin itsekkin... Paljon onnea Pioneereille!
Kuuluin Vapaisiin Saksan Pioneereihin.
Kiitos, Rainer.
Olin ryhmä...
- Ryhmän puheenjohtaja silloin. - Kiitos!
- Olkaa valppaina! - Kiitos, Rainer!
Niin, äiti. Yksi vuosi on taas vierähtänyt. Ja mikä on muuttunut?
Ei paljon mikään oikeastaan. Paula sai hampaat ja uuden isän.
Ja minä...niin.
Emme ikävä kyllä voi mennä Café Moskovaan juhlimaan sinua -
mutta tärkeintä on, että olemme kaikki yhdessä.
Olimme joskus kiusankappaleita, mutta sinä olit aina tukenamme.
En voisi kuvitella parempaa perhettä kuin tämä.
Siitä haluankin kiittää sinua. Olet maailman paras äiti.
- Alex? - Me kaikki rakastamme sinua.
- Alex? - Mitä nyt?
Mikä tuo on?
Niin, mikä ihme tuo on?
Minäkään en kyllä ymmärrä mitä toverit taas tekevät.
- Tuohan on Länsi-Saksasta. - Se on vain näköharha.
- Tuolle on varmasti joku hyvä selitys. - Rauhoitu, äiti!
Kaikelle löytyy selitys.
Laulakaapa pojat jotain.
Lara! Odota!
Mikä sinulle tuli?
Olen pahoillani äitisi takia. Mutta tämä on liian kauheaa minulle.
Ja mitä ihmettä olit mennyt valehtelemaan isästäni? Opettaa kuuromykkiä muka!
- Tiedät hyvin että hän oli vain kokki. - Mutta hän piti tarinastani.
Mitä minun olisi pitänyt kertoa? Että hän on kuollut?
Tarkoitat kai, että yhdellä valheella ei ole merkitystä niin monien joukossa.
Lara!
Vähän kauemmaksi.
Vielä vähän.
- Katso vähän eteesi! Etkö näe että kuvaamme? - Saisinko nähdä luvan siihen?
- Eikö hän ole kertonut? - Kuka?
- Mikä hänen nimensä olikaan... - Joku M-alkuinen.
Käyn tarkistamassa asian. Sillä välin ette kuvaa mitään!
- Onko logo kuvassa? - On. - Onko kuvani terävä? -On.
- Odotetaan ilta-aurinkoa. - Älä viitsi, se äijä tulee kohta takaisin.
Odotetaan vain. Ilta-auringossa kuva näyttää upealta.
Kun katselin pilviä tuona päivänä, tajusin että todellisuus oli vain epätietoinen -
asia, jota pystyi helposti vertaamaan maailmaan, jossa äiti eli.
Minun oli vain opeteltava "Ajankohtaisen Kameran" tekniikkaa -
ja kannustettava Denisin kunnianhimoa elokuvaohjaajana.
Tänään Günther Mittag, Itä-Saksan Sosialistisen Puolueen taloussihteeri -
vieraili Länsi-Berliinissä Coca-Colan konttorissa. Vierailun tarkoitus oli paljastaa kauppasopimus -
Coca-Cola-yhtiön ja Leipzigissa sijaitsevan VEB-virkistysjuomatehtaan välillä.
Länsi-Berliinin turvamiehet pyrkivät estämään kuvausryhmämme työtä.
Kapitalistiset lehdistötarkastajat ovat varmasti häpeissään -
Coca-Cola-yhtiön hävittyä kiistan virkistysjuoman patentista...
Antakaa Itä-Saksan television tehdä rauhassa työtään!
Hyvä on, minä kutsun poliisit.
Kansainvälinen tutkijaryhmä on vihdoin varmistanut tiedon -
että alkuperäinen Coca-Cola-maku kehitettiin 1950-luvulla Itä-Saksassa.
Takaisin studioon.
Onko Coca-Cola sosialistinen juoma?
Luulin että Cola oli olemassa jo ennen sotia.
Etkö käsitä? Länsi on ryöstänyt meitä kaikki nämä vuodet!
Elokuun loppuun mennessä rekisteröitiin 593 huumeiden aiheuttamaa kuolemaa.
60 prosenttia enemmän kuin viime vuonna. - Nyt minä muistan!
- Mitä? - Minne piilotin rahat.
Olohuoneeseen. Siihen pieneen lipastoon.
Vasemmanpuoleiseen laatikkoon, vahapaperin alle.
Punaisella täplällä merkityt tavarat joutavat roskikseen.
Kuinka saatoinkaan unohtaa?
- Hei, minä tässä! - Terve!
Niin?
- Uskoiko hän tarinan? - Totta kai. - Oikeasti?
- Uskoiko hän todella sen? - Sanoinhan jo, että uskoi.
- Tähän he ovat meidät ajaneet! - Hyvää iltaa, Herra Ganske.
He pettivät ja myivät meidät!
- Eikö kuvan sumeus haitannut häntä? - Ei.
- Ja sen vuoksi olimme 40 vuotta... - Voisimme rakentaa studion uudelleen.
Meillä olisi eri vaihtoehtoja Blueboxin kanssa.
Mitä... mitä sinä teet siellä?
- Ja? Mitä niille pitäisi tehdä? - Vaihtaa tietysti.
Valitettavasti aikaraja meni umpeen 2 päivää sitten.
- Mutta tämä on erikoistapaus. - Löysimme nämä vasta tänään.
Meille kävisi, jos edes vaihtaisitte yhden neljään tai viiteen...
Valitettavasti emme voi pidentää määräaikaa. Emmekä muutenkaan vaihda käteistä.
- Ei voi olla totta! - Pitäähän tämän olla mahdollista!
- Kuulitte varmasti. Aikanne on loppunut! - Sinun aikasi on tässä on lopussa, idiootti!
Tässä on 30,000 Itä-Saksan markkaa! Nämä olivat meidän rahojamme, 40 helvetin vuotta!
Ja nyt sinä länsisaksalainen paskiainen sanot, että nämä ovat arvottomia?
Olkaa hyvät ja lähtekää toimistostamme.
Kädet irti! Ja mitä te tuijotatte?
Nämä olivat ennen meidän rahojamme!
Kädet irti minusta! Senkin paskiaiset!
Oletko järjiltäsi?
Tuntui kuin olisin ollut kapteeni Pohjanmeren laivaston sukellusveneessä, -
jonka taistelun runtelemaan kylkeen oli tullut reikä.
Aina kun sain yhden reiän paikattua, syntyi uusi.
Ariane ei taistellut enää puolellani, luokkavihollinen nosti Cola-lippunsa
ja raikas läntinen tuuli puhalsi äitini rahat kaikkialle.
- Mille sinä naurat? - Huuda.
- Miksi? - Sinun täytyy päästää paineita ulos,
Huuda nyt vaan!
Kesällä 1990, Saksan maajoukkue toteutti suunnitelmansa ja voitti maailmanmestaruuden
Ja äiti voi koko ajan paremmin.
"koko 48"-merkitty villapusero on yhtä leveä kuin koko 54
ja yhtä pitkä kuin koko 38. Piste.
En tiedä, kuinka Milenan työtoverit päätyvät näihin kokoihin.
Pääkaupungissa ei asu yhtään niin pientä ja neliskulmaista ihmistä. Piste.
Christiane, tuo on hyvä.
Jos se on... Jos se on oma vikamme...
että emme sovi suunnitelmienne mukaisiin mittoihin, pilkku...
pyydämme sitä anteeksi. Piste.
Siinä tapauksessa pyrimme tulevaisuudessa...
tulemaan pienemmiksi ja neliskulmaisimmiksi. Piste.
Sosialistisin terveisin,
Hanna Schäfer.
Päivää, rouva Schäfer.
Voi Alex. On niin mukava jutella äitisi kanssa. Tuntuu ihan kuin eläisi menneisyydessä.
Pienien muutoksien jälkeen lähetän tämän OTTO-postimyyntiin.
Sain mukavia vierailijoita. Tässä ovat Frank ja Christian...
entiseltä luokaltani. - Hei.
Hei. Rouva Kerner on levättävä nyt.
- Heippa. - Alex, miksi muka?
- Painukaa tiehenne! - Entä ne 20 markaa? - Mitkä 20 markkaa?
Sascha sanoi että saisimme 20 markkaa tuosta!
- Päivää, herra Mehlert. - Päivää, Alex. - Ongelmia leivänpaahtimen kanssa?
Äitini ilahtuu, mene vain. Ja te painutte ulos täältä!
- Ja kertokaa kavereillenne, että en enää ikinä halua nähdä Pioneereja täällä. - Selvä.
Oletko järjiltäsi?
Et voi vain päästää poikia sisään tänne!
Miksi en? Hänhän oli iloinen siitä.
Teille itäsaksalaisille ei kelpaa mikään! Pääasia on, että saatte valittaa jostain!
Olet samanlainen kuin äitisi typerine Itä-Saksan valituskirjeineen.
Äitini ei valita! Hän yrittää saada aikaan muutosta -
yhteiskunnan tavoissa vaiheittain, käyttäen rakentavaa kritiikkiä. - Vai niin.
- Mutta siitähän sinä et ole kiinnostunut! - No en.
Etkö ole huomannut? Olemme sosialistisessa veteraanikerhossa.
Iltaa. Miksi emme ottaisi sisäänpääsymaksua?
Niin, aletaan perimään sisäänpääsymaksua!
- Ole sinä hiljaa. Hän on ostanut Trabantin. - Todellako?
Farmarin.
- Tämä ei voi jatkua. Paulakin kärsii, jos tämä jatkuu vielä pitkään. - Älä viitsi!
20 vuotta Itä-Saksassa ei vahingoittanut meidäänkään terveyttämme, eihän?
Sinusta en olisi niinkään varma.
Paska!
Hieno juttu.
Mitä nyt? Nenäsi vuotaa verta taas.
Tiedän että tämä on aika raskasta tällä hetkellä, ja minustakin -
olisi parempi, jos ei tarvitsisi... - Olen nähnyt isän. Äskettäin.
- Missä? - Työpaikalla.
Tunnistin heti hänen äänensä.
Mitä hän sanoi?
Kolme juustohampurilaista ja kaksi annosta ranskalaisia majoneesilla, kiitos.
Kolme juustohampurilaista ja kaksi annosta ranskalaisia majoneesilla!
Miltä hän näytti?
Hänellä oli farmarimallinen Volvo ja kultasankaiset silmälasit.
Mitä sanoit hänelle?
"Nauttikaa ateriastanne ja kiitos käynnistä."
Nauttikaa ateriastanne ja kiitos käynnistä.
Isäni asui jossakin tässä kaupungissa. Minulla oli mielikuva hänestä.
Lihava mies joka ahmi juustohampurilaisia ja ranskalaisia kaiket päivät.
Hän asui maailmassaan ja minä omassani.
Eikä kummallakaan ollut mitään tekemistä toisen kanssa.
Pysy paikoillasi tai tämä ei onnistu.
Kestääkö vielä kauan?
Minun pitää olla kotona viimeistään kahden tunnin päästä.
Aina sinun pitää olla jossain kahden tunnin päästä. Se alkaa tylsistyttää.
Hienoa. Minulla on sairas äiti, rankka työ -
ja loukkaantunut tyttöystävä. - Minulla on koe kahden päivän päästä.
Tämähän käy jo luonnostaan sinulle. Vähän kipsausta vain.
Sittenhän voin lopettaa harjoittelun.
Tarkoitin hyvässä mielessä. Minä uskon sinuun.
Lara, älä viitsi!
- Sinun täytyy kertoa äidillesi! - Mitä?
Sinun täytyy kertoa äidillesi! Ei minun vuokseni, vaan hänen.
- Lara! - Mitä?
Hitto! Lara!
Elämä pienessä maassamme nopeutui koko ajan.
Jotenkin olimme kaikki, kuin pieniä atomeja valtavassa hiukkaskiihdyttimessä.
Mutta kaukana uuden ajan kiireistä oli vielä rauhallinen paikka, -
hiljainen ja kiireetön, missä vihdoinkin pystyin lepäämään.
No, Paula. Alex ei ennen ollut noin väsynyt töistä tullessaan.
Paulamme oppii kävelemään, Alex!
Tuolla! Tuolla!
Tuolla!
Näetkös? Minäkin osaan.
Paula! Näetkös?
Pikku Paulani. Tulepa isoäidin luokse. Tule, tule.
Nyt näytämme Alexille mitä osaamme.
Saapa nähdä, kuinka pitkälle isoäiti pääsee.
- Hei! - Hei! - Päivää.
Nuori mies, saisinko istua tähän hetkeksi?
Totta kai.
- Et taida olla täältä päin? - En, olen Wuppertalista.
Länsi-Saksasta?
Äiti?
- Äiti, mitä sinä teet? - Äiti!
Mikä sinua oikeen vaivaa? Et voi vain nousta ylös!
Mitä täällä on oikeasti tapahtunut?
Saksan Sosialistisen Yhtenäisyyspuolueen Keskuskomitea
- Ääni on kunnossa. - Selvä.
- No niin, olen valmis. - Kamera käy.
3, 2, 1...
Berlin.
Käy vieläkin.
Berlin.
Historiallissa Saksan Sosialistisen Yhtenäisyyspuolueen Keskuskomitean kokouksessa -
Keskuskomitean pääsihteeri ja Itä-Saksan valtioneuvoston puheenjohtaja, -
Erich Honecker, on suurena ystävyyden eleenä antanut Itä-Saksan lähetystöistä Prahassa -
ja Budapestissa jo 2 kuukautta turvaa hakevien länsisaksalaisten tulla maahan.
Honecker pitää tätä kehitystä -
itä-länsi-suhteiden vahvistuksena ja lupaa jokaiselle maahantulijalle -
200 markan tervetuliasrahan.
Työttömyys, huonot tulevaisuuden ennusteet -
ja uusnatsistisien republikaanien jatkuvat vaalivoitot -
ovat viime aikoina saaneet turvattomat länsisaksalaiset jättämään -
kapitalismin ja aloittamaan -
uuden elämän työläisten ja viljelijöiden maassa.
Tänne he parkkeeraavat, uudet itäsaksalaiset lännestä.
Halukkaat länsisaksalaiset majoitetaan Berliinin -
keskustaan ja Friedrichshainiin. Keskuskomitea on historiallisen -
tilanteen vuoksi aloittanut "Yhteisvastuullinen länsi"-projektin, -
varmistaakseen kunnolliset elinolosuhteet uusille kansalaisille.
Jossakin määrin täytyy myöntää, että pelini alkoi itsenäistyä.
Ehkä Itä-Saksa, jonka olin luonut äidilleni, olikin juuri sellainen, -
jota olin itse toivonut.
Kansalaiset, jotka haluavat anoa pakolaisuutta Länsi-Saksasta, -
ilmottautuvat alueensa osastolle.
Kuinka monta heitä on jo?
En tiedä. Kymmenen, kaksikymmentä tuhatta?
Katsos vain. Ihmisethän haluavat tulla meidän maahamme.
- Missä he kaikki aikovat asua? - He löytävät kyllä jonkin paikan.
Kuulithan, he huolehtivat siitä kyllä.
Tarkoitin lapsia. Tämä on meidän vastuullamme. Meidän täytyy auttaa.
Mutta miten me muka voisimme? Eihän meillä ole ylimääräistä tilaa.
- Loma-asuntomme. - Loma-asuntomme?
Voisimme kunnostaa sen. Haluaisin muutenkin pois täältä.
Onneksi olkoon. Hienoa työtä. Nyt hän haluaa loma-asunnollekin.
Sinun pitää koristella koko kaupunki. Olisi varmasti parasta aloittaa heti.
Sanon vain, että en jaksa tätä enää.
Saamme Arianen kanssa isomman asunnon. Lähdemme 4 viikon sisällä.
Mitä?
Olen raskaana.
Taas? Ettekö voisi olla vähän varovaisempia?
Eikö Paulassa ole jo tarpeeksi tekemistä? Ja äidissä?
- Ette voi jättää minua yksin! - Ota sitten pari pakolaista.
Olet niin kyyninen. Haluat, että hän kuolee.
Ja niin pieni perheemme oli taas yhtenäinen.
Tässä on lapsesi. Ja tuossa on sydän.
Ihmeellistä!
Täyssaksalainen vauva oli tuloillaan. Ja täyssaksalaisia sopimuksia -
sovittiin. Moskovassa laskettiin, -
että kaksi plus neljä on yksi, ja juotiin täyssaksalaiselle veljeydelle.
Berliinissä lähdimme ensimmäiselle täyssaksalaiselle matkalle.
En ole mikään pikkulapsi enää. Ottakaa huivi pois.
Älä kurki!
- Minne olemme menossa? - Yllätyksen pitää olla yllätys!
Trabant tuoksuu niin uudelta. Minkä värinen tämä on?
- Olet odottanut jo 3 vuotta, niin jaksat vielä puoli tuntia. - Olet oikeassa.
Äiti?
Onpa se kaunis. Taivaansininen.
Niin, ja käännypäs nyt ympäri.
Voi luoja. Puutarha.
Muistatko, kun Alex lukitsi itsensä vessaan?
Koputimme ja koputimme. Ei ääntäkään.
Kiipesin reiästä ulos ja katsoin tapahtumia puusta.
Ja nauroin niin kovasti, että laskin alleni.
Mitä tapahtui kahdeksassa kuukaudessa, jotka nukuin?
- Nukkuuko hän? - Nukkuu.
Teistä on ainakin tullut aikuisia.
Alat enemmän ja enemmän muistuttaa isääsi.
Äiti...
Olen valehdellut teille koko ajan. Asiat eivät ole ollenkaan, kuten luulette.
- Äiti, mitä oikeen tarkoitat? - Isänne...
Isänne ei jäänyt Länsi-Saksaan toisen naisen vuoksi.
Valehtelin. Ja valehtelin myös, kun sanoin -
että en kuullut hänestä enää mitään.
Hän kirjoitti kirjeitä minulle ja teille.
Kaikki ovat keittiön kaapin takana.
Työasiat olivat niin vaikeita hänelle. Vain, koska hän ei kuulunut puolueeseen.
Se oli hirveää. Hän ei antanut muiden huomata sitä.
Mutta minä tiesin.
Tiesin, mutta en voinut auttaa häntä.
Ja sitten yhtäkkiä Länsi-Berliinissä pidettiin eräs kokous.
Meillä oli vain kaksi päivää aikaa harkita.
Isänne halusi jäädä Länsi-Saksaan ja minun...
Minun piti tulla perässä teidän kanssanne.
No, en pystynyt siihen.
Olin niin peloissani.
Te ette tiedäkään, millaista matkustaminen on -
kahden lapsen kanssa. Ei pääse heti pois, vaan täytyy odottaa, loputtomiin!
Joskus jopa vuosia. Ja teidät...
Teidät olisi voitu ottaa pois minulta. Ymmärrättekö?
Niinpä...
en sitten lähtenyt.
Se oli elämäni pahin virhe.
Nyt tiedän sen.
Valehtelin teille, antakaa anteeksi!
Rakas Robert.
Ajattelin sinua niin useasti.
Haluaisin niin kovasti nähdä sinut taas.
Samana iltana äidin tila yhtäkkiä huononi.
Äitinne sai toisen sydänkohtauksen, aivan kuten pelkäsinkin.
Tällä hetkellä hän on suhteellisen vakaa, mutta pelkäänpä, -
että on varauduttava pahimpaan.
- Lääkärit voivat olla väärässä. - Alex, älä valehtele itsellesi.
Tässä, löysin sen. Hän asuu Wannseessa.
Tiedän, että se on äidin viimeinen toive. Mutta en pysty tapaamaan isää.
Äiti ei kuole.
Hei sitten.
Voisitte kyllä ottaa jonkun vastaan.
Kenet?
Jonkun Länsi-Saksasta.
Sinun täytyy nukkua.
Jos tahdot, voit nukkua sairaanhoitajien huoneessa.
Siinä hän oli. Nuoruuteni esikuva.
Kuin pyynnöstä tullut henki lapsuudestani: Sigmund Jähn.
Hän ei jakanut nimikirjoituksia tai puhunut Pioneereille universumin salaisuuksista, -
painottomuuden vapaudesta tai avaruuden ikuisuudesta.
Hän ajoi pientä, löyhkäävää Lada-taksia. - Minne ajetaan?
- Wannseehen. - Tiedän mitä ajattelet.
Monet ihmiset luulevat niin. Mutta en ole hän.
Lensimme yön läpi. Aivan kuten avaruuden syvyyksien.
Valovuosien päässä aurinkokunnasta, ohi kaukaisten galaksien -
tuntemattomine elämänmuotoineen, saavuimme Wannseehen.
Voitko odottaa hetkisen?
Ei kestä kauan.
- Hyvää iltaa. - Hei. Tule sisään.
- Onko herra Kerner siellä? - Seisova pöytä on ulkona. - Tuolla noin.
Hei.
Iltaa.
Hei! Iltaa!
Hei!
- Saanko katsoa Nukkumatin kanssanne? - Jos kerrot nimesi.
Alexander.
Katso, tänään Nukkumatti on astronautti.
Siellä, mistä olen kotoisin, sitä sanotaan kosmonautiksi.
- Mistä sitten olet kotoisin? - Toisesta maasta.
- Hei pikku karhuseni. - Hei isä.
Hei. Mitä kuuluu?
Hyvää.
Oletko myös Nukkumatti-fani?
Olen.
- Anteeksi, tunnemmeko toisiamme? - Tunnemme.
Niin. En muista sinua. Auttaisitko vähän?
Hän on Alexander.
Alex?
Robert. Robert! Kaikki odottavat sinua täällä!
Robert, tule ulos!
Robert, tiedämme että piiloudut aina vessaan näiltä tilaisuuksilta.
- Isä, sinun on mentävä pitämään puheesi. - Robert, tule nyt ulos.
Tulen kohta takaisin.
Siinähän sinä olet. Annoit meidän odottaa.
Tulepa lavalle sieltä!
Kiitos kaikille kun tulitte.
Kiitos ja...
nauttikaa illasta. Kiitos.
Olen pahoillani, kun minulla on nämä kutsut tänään.
Jos olisin tiennyt, että tulet...
Hassua, kuvittelin aina että sinulla olisi uima-allas.
Järvi on tuossa lähellä. Hyvänen aika, enhän edes tunnistanut sinua.
Minulla taitaa olla nyt kaksi uutta sisarusta?
Joka päivä, kolmen vuoden ajan, odotin viestiä teiltä.
Joka päivä.
Se oli hartain toiveeni.
Miksi tulit?
Äiti on kuolemaisillaan.
Hän sai sydänkohtauksen.
Hän haluaa nähdä sinut vielä kerran.
- Millaista siellä ylhäällä oli? - Ylhäällä?
Ai... siellä ylhäällä.
Siellä oli todella kaunista.
Vain todella kaukana kotoa.
Muuria ei enää ole. Ei ole enää mitään rajaa.
Ei se ole niin paha juttu. Tämä on vain yksi yhtenäinen maa nykyään!
- Se on niin epätodellista. - Siksi sinun pitääkin vain näytellä mukana.
Ja miksi tulin takaisin Itä-Saksaan?
Entä tiedä. Keksi vain jotakin!
Ei, tämä on mahdotonta. En voi tehdä tätä.
Sinun pitää vain hillitä itsesi, sitten se on helppoa.
Haluan nousta ylös.
Miltä minä näytän?
Nyt voit mennä sisään.
- Ja muista, ei sanaakaan! - Ei, ei.
- Mistä te puhuitte? - Onko sillä väliä?
- Kuinka kauan isä on ollut jo siellä? - Yli tunnin.
Toivottavasti hän ei paljasta mitään.
Kesä oli ohi. Päätin lopettaa koko touhun.
Mutta aioimme juhlia sosialistisen isänmaamme vuosipäivää vielä kerran.
Mutta päinvastoin kuin todellisuudessa, ne olisivat kunnialliset jäähyväiset.
Kamera käy. Aloita kolmen kohdalla.
Rakkaat Itä-Saksan kansalaiset.
Kun on kerran saanut katsella sinistä planeettaamme kaukaa -
avaruuksien syvyydestä...
Koska äiti jaksoi tuskin odottaa, muutimme vain Itä-Saksan vuosipäivän -
lokakuun seisemännestä päivästä toiseen. Yhdistymispäivän aattoon.
Ja?
Tässä. Tähän mennessä paras filmini.
Harmi ettei kukaan muu kuin äitisi tule ikinä näkemään sitä.
Kiitos, Denis. Ilman sinua en olisi koskaan... - Niin, niin. Olepa hyvä.
Menepä nyt siitä, ennenkuin tämä käy liian tunteelliseksi.
Ja kerro sitten mitä piditte siitä!
Tämän Itä-Saksan vuosipäivän kokouksessa Erich Honecker erosi virastaan.
Mitä?
Ystävämme kaikkialla maapallolla ovat vakuuttuneita, että sosialismi...
Puheessaan Itä-Saksan vuosipäivän juhlassa -
tasavallan palatsissa, Erich Honecker perusteli päätöstään sillä, että
viimeaikoina saavutetut Itä-Saksan muutokset -
päättävät hänen poliittisen elämäntyönsä. Erich Honecker onnitteli -
uutta Keskuskomitean pääsihteeriä ja valtioneuvoston puheenjohtajaa -
Sigmund Jähniä. - Mitä, Jähn?
Vuonna 1978, Sigmund Jähn oli avaruuden ensimmäinen saksalainen kosmonautti.
Uusi valtion päämies piti illalla tiedotuksen kansalaisilleen.
Rakkaat Itä-Saksan kansalaiset.
Kun on kerran saanut katsella sinistä planeettaamme kaukaa -
avaruuden syvyyksistä, näkee asiat eri tavalla.
Ylhäältä avaruuksien syvyyksistä katsottuna ihmisten elämät -
pieniltä ja merkitykseettömiltä. Sitä miettii, että mitä ihmiset ovat saavuttaneet.
Mitä tavoitteita on ollut, ja mitä ollaan saavutettu.
Tänään on maamme vuosipäivä.
Avaruudesta katsottuna tämä on erittäin pieni maa.
Mutta silti tulivat tuhannet ihmiset luoksemme.
Ihmiset, joita pidimme ennen vihollisina, ja jotka nykyään haluavat asua kanssamme täällä.
Tiedämme, että maamme ei ole täydellinen. Mutta se, mihin uskoimme, -
innosti monia ihmisiä kaikkialla maailmassa.
Ehkä olemme toisinaan ajautuneet pois tavoitteistamme.
Mutta olemme palanneet niihin. Sosialismi ei tarkoita -
muurin takana elämistä. Sosialismi tarkoittaa toisten luo ulottumista,
ja toisten kanssa elämistä. Ei vain uneksimista paremmasta maailmasta -
vaan sen toteuttamisesta.
Ja sen takia olen päättänyt avata Itä-Saksan rajat.
Pian muurin murtumisen jälkeen, monet länsisaksalaiset -
käyttivät tilaisuuttaan hyväkseen, ja kävivät Itä-Saksassa ensimmäistä kertaa.
Monet halusivat jäädä. He haluavat vaihtelua kovalle -
selviytymistaistolle kapitalistisessa järjestelmässä. - Tämä on mahtavaa.
Kaikki eivät halua ryhtyä työnhakuun tai valtaisaan kulutukseen.
Kaikki eivät halua taistella selvitäkseen elämästä.
Nämä ihmiset haluavat erilaisen elämän. He ymmärtävät, etteivät autot, -
videonauhurit ja televisiot ole kaikki kaikeessa. He ovat valmiita -
aloittamaan uuden elämän pelkällä hyvällä tahdolla, tarmolla ja toivolla.
Ihmeellistä.
Äitini eli Itä-Saksassa tasan kolme päivää.
Luulen, että oli oikein, että hän ei ikinä saanut tietää totuutta.
Hän kuoli onnellisena.
Hän pyysi meitä levittämään hänen tuhkansa tuuleen.
Se on laitonta Saksassa. Sekä itä- että länsipuolella. Sillä ei ollut väliä.
Hän leijuu jossakin tuolla ylhäällä ja ehkä hän katsoo meitä.
Ja näkee meidät pieninä pisteinä maapallollamme.
Aivan kuten Sigmund Jähn silloin.
Maa, jossa äitini kuoli, oli maa, johon hän oli uskonut.
Ja jonka me pidimme elossa hänen viimeisetkin hetkensä.
Maa, jota ei sellaisena oikeastaan ikinä ollut.
Maa, joka muistoissani tulee ikuisesti olemaan yhteydessä äitiini.